Vi har et skælv derude.
Ved nogen, hvorfor de byggede laboratoriet på en kendt forkastning?
Tænk, hvis elektromagneterne smuldrede, og alt styrtede i grus.
Ja, for fanden.
Alt dette glas, og vi sidder midt i det.
Det er skræmmende.
Vi klarede os vist.
Katie var ikke bange. Hun løftede ikke engang hovedet.
Ved du, hvorfor hun ikke frygtede det store jordskælv?
Fordi hun ved, at det ikke kommer i dag.
Jeg ved, hvordan magnetfeltet under os fungerer -
- og hvilket jordskælv bygningen og sikkerhedssystemet kan klare.
Hvis du er urolig, kan jeg forklare dig det.
Det er okay, Katie. Jeg tror på dig.
Chefen er her.
Er det allerede morgen?
Det er som i Las Vegas. Jeg ved aldrig, hvad klokken er.
Hej.
- Har du sovet godt? - Ja.
Til sidst.
Også jeg.
- Tak, fordi jeg måtte sove her. - Hold op.
Du kunne ikke tage hjem i går aftes.
Ikke alene. Ikke efter det, vi så.
Nej, men tak alligevel.
Du behøvede ikke at lade mig sove i din seng.
Eller skifte sengetøj.
Du ved, hvordan det er ... Ridderlighed.
Og det var på tide at skifte sengetøj.
Er det smart at følge dette spor?
Eller er det meningsløst?
Belær mig ikke, Katie.
Tænk, hvis en anden var kommet ind i stedte for mig.
Ser de dig kigge ud i fremtiden -
- virker det, som om det er okay at overtræde reglen.
De ved, at de ikke må overtræde reglen.
Og de ved, at vi overtræder reglen.
Du burde alligevel ikke se det her. Det hjælper ikke.
Hvad lavede du?
Tjekkede du, at togskinnerne var intakte?
Måske. Jeg ved det ikke.
Jeg er bare bange.
For hvad?
Os.
Mig og dig.
Alt, hvad vi gør, bygger på idéen om, at vi lever i et fysisk univers.
Ikke et magisk univers.
Tvivler du på det?
Ikke på det fysiske univers.
Men jeg er bange for, at vi kan være magikere.
Hvad hvis vi projicerer et minut ind i fremtiden lige nu?
- Forest ... - Hvad så, Katie?
Hvis vi ét minut ude i fremtiden, ser dig lægge armene over kors.
Så siger du: "Glem fremtiden. Jeg er magiker og river togskinner op."
"Jeg lægger ikke armene over kors." Og så stopper du hænderne i lommen -
- og beholder dem der, indtil tiden løber ud.
Årsag går forud for virkning.
Virkning fører til årsag.
Fremtiden er bestemt på præcis samme måde som fortiden.
Togskinnerne er virkelige.
Om 48 timer ...
... dør Lily.
Magi findes ikke.
Faktisk ...
... er det allerede sket.
De vil slå mig ihjel.
Du skal bare ringe til politiet eller FBI.
Du tænker dig ikke om. De vil slå mig ihjel.
De bliver ikke vrede og truer med at sagsøge mig.
De vil slå mig ihjel, som de dræbte Sergei.
Så gør vi det anonymt.
Vi fortæller politiet om filmen, hvor de finder den -
- og hvad de skal søge efter.
Hold op med at se dem som et teknologifirma.
Betragt dem som mafiaen.
Vil du ringe til politiet og sladre om mafiaen?
Er du sikker på, at de kan beskytte dig?
Ja. Vidnebeskyttelse.
Skal jeg bo i Iowa resten af livet?
Hvad vil du så gøre? Vil du knuse dem? Okay.
Men du, Lily Chan, dataingeniør, kan ikke knuse dem.
Ikke alene. Umuligt.
Jamie, bare ...
- Hvad? - Forsøg ikke at løse det her.
Foregiv ikke at vide, hvad vi skal gøre, okay?
Ingen af os ved, hvad vi skal gøre.
Jeg går hjem igen.
Hvad?
De har mig sikkert under opsyn. Det må ikke virke mistænkeligt.
- Jeg tager med. - Nej.
- De må ikke vide, at du findes. - Det er mit problem.
Dit problem? Mere ridderlighed.
Det her er mere end at skifte sengetøj.
For helvede, Lily! Det er ...
I to år har mit liv været overskygget af ting med dig.
Dit ansigt om morgenen.
Vores vittigheder og kælenavne.
Men jeg husker først nu, hvordan det virkelig var at være sammen med dig.
Jeg tænkte faktisk det samme.
Jeg vil bare have, at du er i sikkerhed.
Det ved jeg godt.
Jeg vil have, at vi begge er i sikkerhed.
Jeg ringer senere, okay?
Ja. Det er fandeme fantastisk.
Hej, broder. Har du en smøg?
Herligt.
Tak. Har du ...?
Jeg har ringet på hos Lily Chan.
Hun bor her. Kender du hende?
Ja.
Har du set hende i dag eller i går aftes?
Bare rolig. Jeg er ikke fra politiet.
Det ved jeg godt, men jeg er alligevel urolig.
Lily og jeg arbejder sammen. Jeg skal hente hende.
Jeg er med. Undskyld. Tag det ikke ilde op.
Det der er Lilys vindue.
Hun har vist efterladt en besked til dig.
REND MIG
Jeg er ikke bange for dig.
Det kan jeg se.
Jeg forsøger bare at finde ud af hvorfor.
Tak.
Hej, Lily.
Fare på færde.
Pokkers.
Hør her.
Hvis der er problemer, beskytter jeg dig. Jeg mener det.
Tak.
Hvordan går det, Lily?
Jeg har det lidt bedre end i går. Tak.
Godt.
Husker du, at du skulle til lægen i morges?
Nå ja.
Der er lige en ting ...
Jeg er ikke parat til det endnu.
- Ikke? - Nej.
Jeg ved, hvordan de fungerer.
Mine anfald. Det er bedst, at jeg bliver hjemme.
Føler du dig stærkere og mindre skrøbelig?
Netop.
Det er godt.
Jeg synes stadig, at du skal gå til lægen.
Du gik i panik på mit kontor.
Så klatrede du ud på høj en afsats.
Du foretrækker nok at lade som om, det ikke skete.
Men det gjorde det.
Hvis du går til lægen, er vi færdige.
Hold da kæft.
Så, Lily ...
Jeg vil gennemgå detaljerne, før vi kommer til årsagen til -
- at du er her.
- Er det okay? - Ja.
Tak.
- Vi begynder med din alder. - 27.
27.
- Har du været syg for nylig? - Nej.
Nej. Godt.
- Tager du receptpligtig medicin? - Nej.
Tager du stoffer? Cannabis, kokain, MDMA, hallucinogene ...
Det er længe siden.
- Hvor længe er det? - Flere år.
- Måske tre. - Hvilke stoffer taler vi om?
- Dem, du nævnte. - Alle sammen?
Ja, men som sagt ikke i lang tid nu.
Det er noteret.
Er der nogen psykiske lidelser i familien?
Nej.
Det omfatter også tanter, onkler og bedsteforældre.
Fortæl mig om din familie.
- Hvad vil du vide? - Dine forældres job, opvækst ...
Okay.
Min far døde, da jeg var ti år. Af en hjertesygdom.
Han var industriingeniør.
Min mor giftede sig igen, efter at han døde.
Hun flyttede til Hong Kong og fik en ny familie.
- Nogen søskende? - Nej.
Som jeg ser det, er jeg enebarn.
- Står du din mor nær? - Mere eller mindre.
Hvad betyder det?
Vi opfører os, som om vi er tæt knyttet.
- Men ... - Vi står ikke hinanden så nær.
Det er nok nemmere for hende at tro det -
- end at indse, at vi ikke er det.
- Det er ikke usædvanligt. - Tja ...
Hvordan sover du?
Ikke godt.
Er det svært at falde i søvn? Vågner du om natten?
Begge dele.
- Appetit? - Dårlig.
Og hvis vi skal tale om hændelsen, som er grunden til, at du er her ...
Hændelsen på din arbejdsplads. Hvordan vil du beskrive den?
- Det kan jeg ikke. - Kan du ikke beskrive den?
Jeg kan ikke huske det.
- Kan du slet ikke huske det? - Nej.
Jeg er helt blank.
Som om det er slettet fra min hukommelse.
Så jeg kan ikke fortælle dig noget.
Hvis du skal spekulere, hvad tror du så, at der skete?
Jeg formoder, at min kærestes død udløste ... noget.
Jeg har haft anfald før.
Som efter min fars død.
Det er måske det.
Eller også er det en slags kemisk ubalance.
Alt, hvad du fortæller mig, falder ind under tavshedspligten.
- Det ved du godt, ikke? - Jo.
Så hvis jeg lover dig, at du kan sige, hvad du vil -
- i al fortrolighed -
- hvad vil du så gerne tale om?
Du kan bare sige, hvad der dukker op i tankerne.
Ja. Nej.
Undskyld. Jeg er der om 40 minutter.
Nej. Det er bare noget med familien. Ja.
Okay. Vi ses. Farvel.
Okay.
Okay ...
Vi har et prognosesystem, der bygger på enorme datamængder.
Data på subatomart niveau.
Vi er i kvantemekanismens verden med en deterministisk tolkning.
Vi bruger en version af De Broglie-Bohms pilotbølgeteori.
Det virker ... på sin vis.
- Vi så Kristus på korset. - Ja.
Vi så eller hørte ham ikke.
Vi så et glimt af ham gennem en storm af afvigelser.
Chefen hader afvigelser.
Det binære problem i vores kvantesystem -
- fungerer enten helt eller slet ikke.
- Har jeg ret? - Ja.
Det er ikke godt, for jeg fokuserer på lydbølger -
- som er megafølsomme, og variablerne bliver hurtigt vilde.
Det meste af dagen hører jeg det her.
Uskønt. Grimt. Udfald.
Det bliver værre, jo længere tilbage i tiden vi kommer, eksponentielt.
At høre det pis i hovedtelefonerne dagen lang driver mig til vanvid.
Jeg ville holde en pause og rejste mig for at rense tankerne.
Jeg gik hen til kernecomputeren -
- og tænkte på, hvor vildt alt dette pis er.
Forviklinger, superpositioner og alt det voodoo.
Jeg tænkte: "Forbandede De Broglie-Bohm."
"Forbandede pilotbølge og skjulte variabler."
"Gid jeg kunne fjerne dem."
Så det gjorde jeg.
- Er det en projektion? - Ja.
Den er krystalklar.
- Hvilket sprog er det? - Aramæisk.
Fra for 2000 år siden.
Er det Jesus, der taler?
Fortæl, hvad du gjorde.
Jeg byttede De Broglie-Bohm med Everetts tolkning.
- Mange verdner. - Men alligevel deterministisk.
Deterministisk, for alt, der kan ske, sker.
Mere deterministisk end det bliver det ikke.
Flot klaret, Lyndon.
Flot festtrick.
Sikken fest. Jeg er glad for, at jeg blev inviteret.
Nej. Det er spild af tid.
Og det er farligt.
Hvorfor er det farligt?
Fordi det er forførende.
Det så jeg i jeres ansigter.
At høre Jesus tale gav jer en nørdstådreng.
Men lad os gøre det klart. Det er ikke Jesus, der taler, vel?
Jo, det er Jesus, der taler.
Ikke Jesus fra vores fortid.
Det er en Jesus fra en fortid.
Hver gang du prøver, er resultatet forskelligt.
Forskellen kan være et hår på Jesus' hoved.
Ja, men der er forskel.
Og tre hårs forskel, fire eller tusind.
Og alle punkter derimellem og på hver side.
Er det din reaktion på det, jeg lige har opnået?
Det er hårkløveri.
Nej, Lyndon. Det her er min reaktion: Du er fyret.
Hvad?
Du er fyret.
Du har undermineret alt, hvad jeg forsøger at opnå.
- Forest ... - Ti stille, Katie.
Laver du sjov med mig?
Jeg laver ikke sjov med nogen.
Det her er et budskab til hele holdet:
Hvis I ikke vidste, at det var russeren, ved I det nu.
Jeg accepterer ikke, at projektet undermineres.
Du får din fratrædelsesgodtgørelse på ti millioner dollars.
Hvis du fortæller nogen om dit arbejde her, finder jeg ud af det.
Tag nu dine ting og forsvind.
Er alt okay?
Ja. Tak.
Nu vil jeg gerne hjem.
Selvfølgelig. Jeg henter lige lægens faktura.
Sæt dig ned et par minutter.
- Hurtigt, tak. - Hun er meget intelligent.
Kærestens død tog hårdt på hende.
Hun har problemer med forhold.
Men hun lider ikke af skizofreni eller psykose.
Det har hun nok aldrig gjort.
Så hun løj altså. Det hele var et skuespil.
Jeg kan ikke være helt sikker.
Men det er meget sandsynligt.
Beklager, at det tog tid. Nu kører vi dig hjem.
Jeg ved ikke, hvad der lige skete.
- Mit hoved er ... - Lyndon ...
Jeg ordnede jo lige hans pis.
Jeg ordnede det sgu.
- Og så fyrer han mig. - Lyndon.
- Hvad? - Gå nu.
- "Gå nu"? - Gå nu.
Du er meget ung.
Og du er meget rig. Gå nu.
Vil jeg aldrig se dette sted igen?
Vil jeg nogensinde se dig igen?
Kan vi ikke engang hænge ud?
Lyndon, jeg vil vide, at du lyttede.
Jeg lytter.
Ikke på mig.
Jeg vil vide, at du lyttede til ham. Til Forest.
Han sagde, at han ville slå dig ihjel.
Det vil han.
Så lige nu skal du gå.
Lily?
Jeg ved det hele.
Jeg talte med psykiateren.
Hvad?
Han sagde, at du er paranoid, har vrangforestillinger -
- og lider af en svær psykose.
Du er i risiko for at begå selvmord.
Det forpligter mig som din arbejdsgivers repræsentant -
- til at passe på dig.
Vi kender begge din psykiske tilstand.
Og din fortid.
- Det her er ikke vejen hjem til mig. - Vi skal ikke hjem til dig.
Stands bilen! Nu!
Det kan jeg ikke.
- Stands bilen. - Beklager.
Halløj! Vent!
- Hvor skal du hen? - Tilkald en ambulance!
Halløj?
Er du okay?
- Er du okay? - Hvor blev pigen af?
Du bløder.
Fandens.
Du fyrede lige min bedste ingeniør.
Vidste du, at du ville gøre det?
Gjorde du?
Lyndon indførte multiverset i Devs.
Han overtrådte en urokkelig regel.
Han brugte smuk matematik.
Til at skabe næsten uendelige variationer af vores fortid.
Versioner af vores verden, hvor du sidder lidt til venstre eller højre.
Hvor paven konverterede til Islam, eller Cambodja landede på månen.
- Det virker. - Det virker ikke!
Det virker ikke.
Hvis det ikke er vores Jesus, er det ikke min Amaya.
Og er hvert hår på hendes hoved vigtigt?
Ja, det er det.
Jeg brød også en regel i dag. Lige nu.
Jeg tog Lyndons flerverdensalgoritme for lydbølger ...
... og overførte den til lysbølger.
Herregud.
Lily?
Hvad er der sket?
- Alarmcentralen. - Jeg vil rapportere en forbrydelse.
- Hvilken forbrydelse? - Mord.
Hvad er ofrets navn?
Sergei Pavlov. P-A-V-L-O-V.
- Hvornår skete det? - Nej. For fem dage siden.
Hvad er adressen? Er du der stadig?
1303 Oak Hill Avenue, lejlighed nummer 40.
Hvad hedder du?
- Lily Chan. - Vil du stave det?
- C-H-A-N. - Bliv venligst på linjen.
Nej, det gør jeg ikke. Bare send nogen.
Jeg tog fejl, og du havde ret.
Vi har brug for politiet.
De er her.
Så må vi hellere gøre det.
- Lily Chan? - Ja.
Du er anholdt for farlig kørsel.
Du har ret til ikke at udtale dig. Alt kan bruges i retten.
Det er en fejltagelse.
Du har ret til en advokat. Vi kan beskikke en for dig.
- Forstår du det? - Nej.
Den mistænkte svarede nej. Vend dig om med hænderne på ryggen.
- Hvad fanden foregår der? - Kom.
Nej! I må holde op!
- I forstår det ikke. - Doktor ...
Åh nej.
Som beskikket læge kan De så bekræfte -
- at det her er den efterlyste person?
- Lad være! - Det er hende.
Hun udgør en fare for sig selv og andre -
- og vi indlægger hende på psykiatrisk afdeling.
- Nej! - Kom.
Jamie!
Goddag, Jamie.
Tekster: Malene Cramer www.sdimedia.com